Pozdrav i dobro došli u Grand Tour specijal koji dolazi iz
najpraznije, najrjeđe naseljene države na svijetu.
Mongolije.
Kad inače idemo na ovakve avanture
imamo približnu zamisao što bi mogli raditi.
Ali ovog puta nemamo. -Nemamo pojma.
Poletjeli smo iz glavnog grada Mongolije, Ulan Batora
i letjeli smo 2-2,5 sata preko terena sličnog ovome. Izgleda prilično poznato.
Bezopasno. Ali bilo je posve prazno.
Kao da letite preko Britanskih otoka i ne vidite grad, selo, cestu,
dalekovod, kamenolom, čak ni farmu. Po onome što smo vidjeli
s prozora aviona nema ni trunka dokaza o postojanju čovjeka.
Ovako je svijet izgledao na trećoj stranici Knjige Postanka.
Zatim su nas iskrcali ovdje, a ne znamo ni zašto. Ništa ne znamo.
Malo više od sata kasnije...
To je helikopter. -Pogledajte. -Da.
Zašto ne slijeće? -Što to radi?
Vidite ovo. -Pogledajte! Čekajte malo.
Pogledajte to. -Što to izbacuje?
Sigurno potrepštine. Drvo za ogrjev... -Hrana. -Utočište. -Šešire.
Šešire? -Treba ti šešir, sunčano je. -Neće nam baciti šešire.
Otišao je. -Neće sletjeti.
Znači li to da ne idemo kući? -James, helikopter je otišao.
Samo smo s tri kutije pune quichea ili nečeg sličnog. -Idemo vidjeti.
Ono što nam doista treba je transport. -Da, to bi bilo korisno.
Nisu spremili aute unutra. -Bi li stao auto u to? -Ne, sićušno je.
Samo je ovoliko široko.
Ovo je mreža... -To se skida.
Tu je pajser. -Dobro.
Podižem ovdje.
To je to. -Odmaknite se.
Pa... -Voda.
Što je tu... -Koji vrag? Sranje, je li to motor?
To je motor. Neka vrsta TDi-a.
Svjetla za vozilo?
To je stražnja osovina. -Tako je.
To je glavni cilindar. -Dečki, ne moram gledati u druge kutije.
Imamo motor, svjetla, stražnju osovinu.
Ima dovoljno rezervnih dijelova da izgradimo auto.
Da. -Ma daj. Ovdje?
Dok su njih dvojica otvarali treći sanduk,
ja sam pronašao misterioznu vrećicu.
Na prvi pogled to je vjetrobransko staklo. To potvrđuje naše sumnje.
Da. -Dečki. -Je li to Land Rover? -Što je to? -Imam pismo.
Najbliža civilizacija nalazi se u gradu po imenu Moron.
Stvarno? -Koje iznenađenje. Udaljen je stotinama kilometara.
Kako bi tamo došli morate složiti sadržaj ovih sanduka.
Imate dovoljno hrane i vode za sedam dana.
Što je to?
To je grad. -Moron. -A to je početak. -Mi smo ovdje.
Piše da karta nije u mjerilu. Koje iznenađenje.
Nacrtao ju je EH Shepard.
Pogledajte, "Močvarno i turobno." -"Duboka rijeka očaja."
- "Poplavljeno područje." - "Gomila drveća."
"Klimavi most", "Jako veliki otvor." -Nije od neke koristi.
Moramo ići sjeveroistočno, zar ne? -Koliko je to daleko?
Ne znamo. Rekao je stotinama kilometara. -Da, ali prvo... -Što?
Sve što trebamo jest sastaviti sve ovo u auto.
Pošto nije bilo uputa, May i ja počeli smo pregledavati komponente.
Ovo je šasija, zar ne? Ali je u dva dijela. Dok je naš mehanički nesposoban
kolega bio koristan tako što je gunđao o opremi za kampiranje.
To nije krevet! -To je madrac.
To nije madrac! -Jest. -Ako odeš u Peter Jones tražiti madrac,
neće ti dati to. -Najteži dio je motor. -Da.
Ondje je pa moramo odnijeti ostale dijelove tamo. -Dobra ideja. -Idemo.
Jeremy se pretvara da je duh. -Ja ću se pretvarati
da sam uplašen. -Da bi bio duh moraš biti mrtav.
Dobar posao. Trebali bi sve poslagati.
Stavimo padobran kao podlogu i poslažimo sve na padobran. -Dobra ideja.
Ako sve posložimo, to nam može biti kao pod u radionici.
Ako netko od vas ima hitan slučaj... -Ne! -Hammonde. -Da?
To je motor Land Rovera. Bit će ti drago čuti. -Stvarno?
Hej, Hammonde. Hej, Hammonde. -Budi koristan. Odmotaj nešto.
Hej, Hammonde. Hammonde.
Dok su moji kolege brbljali o stvarima koje nisam razumio...
Piše da je to središnji dio šasije. -Pronašao sam nešto što sam razumio.
Pozdrav!
Nisam to očekivao. Međutim, postojao je problem.
Spustite to na trenutak. Ovo je kutija životnih namirnica.
Oprostite, ali mogao bih se zakunuti...
Vegetarijansko. -O, Bože. -Zašto bi Wilman to uradio? -Zato što je zao.
Zašto bi nam poslao auto u dijelovima koji nije auto?
Briga me za auto u dijelovima. Vas obojica ste sposobni za to.
S druge strane, ovo je katastrofa.
Koliko kutija si pronašao? -Jednu. -Zašto se ne bi
zamarao sa stvarima u vezi hrane? -Jako dobra ideja.
Skupi sve da vidimo što imamo. -Shvaćam. Bio bih menadžer
za hranu i piće na ovom projektu? -Ako to želiš tako zvati.
Kao Robert De Niro u Casinu. -Na svaki mogući način.
On je bio menadžer za hranu i piće u kasinu, a ja ću to
biti na našem malom projektu. -Odsad ćemo te zvati Robert.
Skupi svu hranu... -Hvala. -Kreni, Roberte. -To mi je srednje ime.
G. De Niro. -G. De Niro, da. To će biti super.
Dok je bijesni pavijan rješavao hranu i piće,
James i ja smo nastavili raspakiravati dijelove.
Čekaj malo. Na onome su papučice. To je pregrada.
Naposljetku je ogromna maketa bila posložena.
Ovdje ćemo ga sastaviti. To je naša radionica.
Rekao bih da imamo stotine dijelova, ne uključujući vijke i slično.
U međuvremenu u podnožju obližnjeg brda i ja sam bio jako zaposlen.
Izgradio sam kamp. Ovdje su dva šatora za hrkače.
Ondje je moj da ih ne čujem. Ovdje je zahod.
Sad ću početi kuhati ručak. To je značilo da zapalim vatru.
To. To! Molim te!
Mjenjač je gore. -Aha.
U bazi nam je dobro išlo. To je to.
Iako je James bio jako naporan. -Čekaj, razmislimo gdje idu...
Nemamo vijke i matice. -Kreni već jedanput. Poravnaj ga. -U redu.
Prilično dobro. -Podigni ga. -Gurni naprijed. Da.
Svaka čast.
Hej, James. -21. -Imam metalni pimpek.
Kapetan OKP nije bio raspoložen za šale.
Gdje je dovraga nestao?
Zato ih trebaš vratiti na isto mjesto. Gdje si vratio ključ 19 kad
si ga koristio? -Zaboga... -Račna. -Uzmi bilo koji prokleti ključ!
Bez ikakve pomoći kamermanovog upaljača, uspio sam upaliti vatru.
Zapalio sam vatru!
U redu.
Da vidim što imamo? Ovo su namirnice Britanske vojske. O, Bože.
Nožem sam probio jednu. Ući će voda i malo će je upropastiti.
Tropsko voće i mješavina oraha. Volim to.
Reći ću da to nije bilo u paketu.
Podigni. To ide gore, osovina ide ispod.
Spusti je na osovinu i gotovo. Ispravi je.
Evo ga. -Stavi amortizer.
Nakon puno sati napornog rada, napravili smo ogroman napredak.
Na kotačima je. -Šasija na kotačima! -Pogledaj!
Bili smo izgladnjeli kad se g. De Niro napokon vratio.
Momci. -Bok. -Donio sam vam ručak. -Bilo je i vrijeme.
Oprostite što malo kasnim. -To je čaj, zar ne?
To je moje i tvoje. Bilo je isto, ali... -Što je ovo?
Izgleda kao da je mačka povraćala. -Treba ovako izgledati.
Ali vrećica je bila malo razrezana. Nažalost polizao sam ovo pa je to moje.
Hladno je kao led. Što si radio sve ovo vrijeme?
I ja bih mogao postaviti isto pitanje. Izgradio sam grad, kanalizaciju
i restoran. Kuhao sam u restoranu i donio vam hranu.
Koja je hladna. -A vi ste montirali kotače. Skoro ništa niste napravili.
Šališ se? Imamo šasiju na kotačima i montiran motor.
Kako misliš da smo stavili osovine? -Upalite ga. -Još ne možemo.
Napravili bi više da nismo slagali prokleti...
Nisam slagao alat. -Jesi. -Kažem da vijke trebamo držati na pravom mjestu
inače Hammond stavlja pogrešne. -Upadate jedan drugome u riječ.
Može jedan po jedan? -Onaj koji ti je trebao je bio u prašini.
Donosim izvršnu odluku. Hammond je glavni u sastavljanju ovog auta.
Što? -Ne možeš staviti Hammonda kao glavnog, nemaš tu ovlast.
Moramo glasovati. -Slušaj. Ja ne znam kako sastaviti auto pa ja otpadam.
Ti, May, znaš kako sastaviti auto, ali trebat će ti 6 mjeseci pa i ti otpadaš.
Hammond otprilike zna kako sastaviti auto i napravit će to brzo.
On mora biti glavni. Mora te ubrzati.
U redu, radit ću samo ono što mi Hammond kaže. -Dobro.
Gospodine, ne želim govoriti preko reda, ali postoji li razlog zašto to ne bi
napravio bez produžetka na ključu, gospodine? -Prestani mi to govoriti.
James. -Ne zna što radi. -Želi li netko od vas pivo? Bi li vas to smirilo?
O, da. -Kao menadžer za hranu i piće otići ću po pivo.
I ja ću pivo, Roberte. -Uz obećanje o pivu sklad je povraćen.
Ovo bi se trebalo poravnati. -Poravnato je.
Imamo dvije različite dužine, tri...
Pomjerimo ga i idemo naprijed. Čekaj. Još naprijed.
Čekaj. Neki kabel smeta. -To je odušak za osovinu.
Pomjeri ga i kreni naprijed.
Što tražiš? -Što radiš? -Sve sam pretražio. Nisu poslali pivo.
Ili džin ili vino ili bilo kakav alkohol.
Ozbiljno ili se šališ? -Ne, ozbiljno.
Stvarno ga nema? -Nema piva. Nema alkohola, ničega.
Grad je udaljen sedam dana? Treba sedam... -Sad je šest sati.
Koliko će vam trebati da ovo sastavite? Sad je 18.05.
Večeras nećemo biti gotovi. -Nećemo ga večeras dovršiti.
Potaknuti katastrofalnom situacijom sa alkoholom...
Podupirači. -Hammond i ja smo krenuli naporno raditi.
A onda, umorni i gladni vratili smo se u kamp
na još gurmanske kuhinje g. De Nira.
Što želite za večeru? -Što imaš?
Možete dobiti vrući čokoladni napitak, običan okus.
Za večeru? -Voćni kolač? -Ponavljam, za večeru?
Nisam ja ovo donio. Ima nešto na bazi curryja.
Želite li to? -Ne volim curry. -Voliš curry. -Ne baš.
Samo si tup, Hammonde. Loše si raspoložen jer nisi pijan.
Nisam siguran da to ovako treba kuhati. -Ne treba. Treba staviti u
kipuću vodu, ali nije mi se dalo. -Zašto nisi stavio onaj kotao na vatru?
Mogao si sipati vodu u njega. -Tko je zapalio požar u Wigwamu? Ti.
Zašto nisi napravio stalak za kotao? -Od čega, planina? Samo...
Bože. I dalje je ledeno. -Znam.
Ne samo da je večera bila hladna i grozna, usto je bilo i dosadno.
O čemu ljudi pričaju kad ne piju?
Ne znam. -U pravu si.
O Brexitu? -Godinama radimo zajedno.
Nikad se nismo mučili oko toga što trebamo reći. -Mislim da je zbog
toga što se nismo sjećali o čemu smo prije pričali pa smo ponavljali.
To je činjenica. -Kažeš da se ponavljamo svake večeri zadnjih... -Moguće.
Pošto nismo imali cuge idućeg jutra smo se probudili 10 godina mlađi.
Spreman? Malo dolje. -Hammond i May su otišli raditi.
Ovo je set za učvršćivanje kaveza. -To je taj.
Kasnije sam navratio s obilnim doručkom od vode.
Ovo što gradite ima volan u sredini. -Tako je.
Ima motor u sredini. -Da. To je McLaren F1.
Osim što ima pogon na sve kotače. Ima odlike kao Lamborghini.
Kad stavimo karoseriju. -U pravu si.
Nemam nikakvih dijelova karoserije. -Ne. Plan je da improviziramo karoseriju
od drveta od sanduka. Jedino to možemo iskoristiti.
Da pretvorimo sanduke u karoseriju? -Samo to imamo. -Crveno, bijelo i plavo?
Ne spominji crveno i bijelo jer me podsjećaju na vino.
Ne, crveno, bijelo... Vino je roze. -Piće je čisto. To je džin.
Godi vam. Zdravo je. -Tebi je puno pomoglo. -To je prirodni proizvod.
James i Richard krenuli su raditi na masnim stvarima.
Da. -Pošto nije bilo potrebno imati bilo kakve vještine,
dopustili su mi da im pomognem napraviti karoseriju.
Napravio sam vrata! -Jesi. To su vrata. Genijalno.
Ja sam proizvođač vrata!
Dok je on radio još jedna... Pritisni 4-5 puta i drži je s nogom.
Nema mjehurića. Dobro. Richard i ja smo radili na kočnicama, svjetlima i krovu.
Moramo ga skupiti i povezati krajeve. Tako nam sunce neće udarati.
Plan nam je bio dovršiti vozilo i krenuti u rano popodne.
Ali na kraju dana situacija nije bila dobra.
Treba spojiti sve te žice? -Da.
Još nisam stavio stražnja svjetla. Ima puno žica.
Nema šanse da to večeras dovršimo. -Ne. -Opet.
Phil, u pismu g. Wilmana je pisalo da je grad Moron udaljen stotinama km.
Koliko stotina km? Ozbiljno. -Iskreno, nemam pojma.
Moglo bi biti 800 km? -Rekao bih više od toga. -Više? -Što?
Koliko ima asfaltirane ceste na kojoj ćemo brže napredovati?
Nema je. -Nema? -Nema cesti? -Ne.
Ali imate terensko vozilo. -Znam, ali ostalo nam je namirnica za samo 5 dana.
Da. -I to ako sutra krenemo. Morat ćemo preći barem 160 km na dan. -Da.
Izvan ceste u tome. -Da. -Ili ćemo umrijeti od gladi.
To je ako imamo 800 km. Što ako ima 960 km? -Morat ćemo preći više. -Ne znamo.
Ono što smo znali jest da ćemo provesti još jednu noć u hotelu g. De Nira
koristeći još više vrijednih namirnica.
To je glavni osigurač. Ide od akumulatora, zar ne?
Idućeg jutra smo se probudili u 5.00 h kako bi dovršili posao.
Tu su tehničke stvari. -Zatim smo napravili dva spremnika za naše stvari.
Ništa nećemo baciti. Sve ćemo ponijeti.
Naš auto je napokon bio gotov.
Pošto su nam životi ovisili o tome da se ne sudarimo,
Jeremy i ja smo se potajno složili da ga Hammond nikad ne bi trebao voziti.
U redu, to je to. -Idemo.
To! -O, moj Bože, radi!
Dobro, u redu. -James, važna stvar.
Kad u Mongoliji krećeš na putovanje moraš skrenuti desno.
Što? -Je li to istina? -Da, istina je. -To stvarno postoji? -Da.
Svaki put? -Svaki put kad krećeš na put ideš desno. -U redu, idemo.
To je to. Desno, James! -Desno, desno, desno!
Desno. -Tu je neka brazda.
James, ideš lijevo. -Čekajte, kotači su...
Okreni ga, idi lijevo. Sad kreni.
Volan radi naopako, Hammonde. Kako smo to uspjeli?
Kako to misliš naopako? -Pogledaj, skrećem lijevo. -Ne skrećeš, ideš ravno.
Okreni ga u suprotnom smjeru. -Ako ga okrenem ići ćemo ravno.
Skrećem desno, a idemo lijevo. -Što ste vas dvojica radili protekla dva dana?
Pogrešno smo spojili hidraulične cijevi za skretanje. -Da.
Nakon što smo popravili ovaj manji problem, krenuli smo. Opet.
Radi! Vozimo se!
Naš auto je super.
Udobnost je dobra. -Nije loše. -Stvarno je genijalan.
Možemo li napraviti blagi test kočenja? -U redu, idemo.
Ma daj! -Sviđa vam se? Prilično je dobar.
Tko god ih je ozračio napravio je dobar posao.
Ti si to radio, zar ne? -Ne. Ali napravio sam vrata.
I registarske oznake.
Nismo imali pojma koliko je Moron udaljen i nismo znali kako doći do tamo.
Ali glupa karta g. Wilmana je pokazivala da prvo trebamo ići u Pješčanu jamu.
Vidiš između one dvije doline? -Da. -Vozi po dnu doline.
Dok smo se kotrljali postalo je očito da je netko Jeremyja pitao o Mongoliji
u Milijunašu, na neka pitanja bi točno odgovorio.
Ovce. -Znate li kako u Mongoliji ubijaju ovce?
Ne. -Želite li znati? Vrata su ti se otvorila. -Da.
Zarežu joj vrat, gurnu ruku u otvor,
uhvate srčanu aortu i pritisnu je dok životinja na ugine.
To navodno čini ovce prilično pospanima. -Pospanima? -Nisam siguran da bih
rekao da se osjećam pospano da mi netko zareže vrat i rukom stisne srce. -Ne.
Pogledajte! Krave. Ili životinje nalik jaku.
Hammonde, znaš li da od jakovog mlijeka možeš napraviti votku?
Kako da pomuzem jaka?
Naposljetku smo počeli izlaziti iz doline.
Koliko brzo vozimo? -Nemam pojma. -32 km/h?
Ovaj stari motor se kvario izvan ceste zbog turba, zar ne?
Na njega su se ljudi žalili kad su ga ugradili u Defender.
Znači da nema ogromnu snagu? -Ne, to je jako izdržljiv motor.
Čekaj malo. Ajme! O, moj Bože!
Pogledajte to. -To je pjeskoviti dio.
Ogroman je.
U stvari to je bio mali odvojeni dio pustinje Gobi.
Ali svejedno to je bio prvi pravi test za naš užurbano složeni auto.
Tamo je rijeka. -Vidim je.
Trebamo izaći tamo gdje je onaj konj. -Konj... -Doslovno piša.
To mlijeko izlazi iz njega. Kako je to moguće? -Ne, to je mokraća.
Samo nastavi. Popni se.
Evo ga. Nakon što smo došli do ruba pijeska,
bilo je vrijeme da se pripremimo za ulazak. Samo da uzmem kompas.
Ovdje će nam trebati.
Stavim N na N, zar ne? -I onda tražiš sjeveroistok.
Tim putem. -Da.
Auto ima mjenjač niskog prijenosa. Ali pošto je motor pomalo slab,
Hammond i ja smo izašli kako bi smanjili težinu i popeli se pješke na prvu dinu.
Hammonde. Pivo.
Ali bilo je vrijedno truda.
Mila majko... -Predivno je. Nisam to očekivao.
To je izgubljeni svijet.
Dok smo se mi divili pogledu najbolji terenski vozač na svijetu
počeo se uspinjati.
Sranje! -Bilo bi šteta da propusti ovaj pogled zbog svoje nesposobnosti. -Da.
Već smo dokazali da auto radi. -Da, da. Nije do auta, zafrkava se.
Hammond je otišao pronaći put za Jamesa
ostavivši mene da uživam u veličanstvu mog okruženja.
Kažu da je ovo mračno srce Azije.
Vjerojatno zato nitko ne dolazi ovamo. Ali pogledajte.
Džingis-kan je u samo 20 godina stvorio najveće carstvo na svijetu.
Zašto? Nije da je bio skučen ovdje.
Baš i ne želim ići u grad.
O, jebote! -Reče kamerman.
Stvarno nam dobro ide snimanje divljine, zar ne? O, jebote!
Evo dolazim! -Uz Hammondovu pomoć, James se napokon popeo na dinu.
Hajde! Hajde, hajde, hajde. Nastavi se kretati. Zanemari tu padinu.
O, da!
Ali nakon toga put je postao sve teži i teži.
Hajde.
To sam i htio. -Vrijeme je za kopanje.
To!
Pokušaj onim putem.
James, vrati se unatrag.
Ne opet!
Proći će. -To! -Uspjelo je!
Nakon puno kopanja i vožnje na sve strane, stigli smo do čvrstog pijeska.
Sad dobro napredujemo. O, da. -Malo izravnaj.
Zelenilo! -Da, eno ga! -Spasenje!
Neravno. -Stani, stani, stani. Stani. Vidim problem.
Između nas i našeg zadatka je... -Veliki pad. -Litica.
Ne, u redu je, James. -Stvarno? Da, u redu je.
Možeš krenuti. -Dobro. -Skoro je ravno.
Bit ćeš dobro. Kreni.
Baš ste smiješni! Jako ste smiješni!
Nakon što smo prošli pješčani dio, stali smo proslaviti.
Evo nas. Prvi uspješan prelazak moćne pustinje Gobi,
ili njezinog dijela, u tom autu. -Čekaj malo.
Što je? -Nešto me muči. Vidiš li onu rijeku ondje? -Da.
Tu rijeku smo prešli da bi došli u pustinju Gobi. I izašli smo 300 m dalje
od mjesta gdje smo ušli u pustinju. James, imam loše vijesti.
Još uvijek smo južno od pustinje Gobi.
Umjesto da je opet pokušamo prijeći, odlučili smo hrabro voziti oko nje.
Zanemarimo činjenicu da smo učinili katastrofalnu pogrešku
i završili na istom mjestu s kojeg smo krenuli.
Idemo istočno, Hammonde. -Da.
Misliš li da se ovo broji kao cesta u Mongoliji? -Sumnjam da je ovo cesta.
Znaš li koliko ima asfaltiranih cesta u cijeloj državi? -Reci. -Dvije.
Nema dvije asfaltirane ceste. -Izvan grada ima samo dvije asfaltirane ceste.
Neravno.
James! -Neravnine!
Jedna stvar koja me brine su hemoroidi koje ću dobiti od ovih sjedala.
Postoji velika mogućnost za to. -Možeš dobiti hemoroide od tvrdih sjedala?
Da. Od odskakanja. Međutim postoji mongolski lijek za to.
Ubij vuka, izreži mu anus i naribaj ga po hrani.
Stvarno? -Da, ozbiljno. Kažu da vukovi nikad ne dobiju hemoroide.
Na temelju toga što se vukovi nikad nisu žalili na hemoroide? -O, moji hemići.
Rupa!
Dok nas je Jeremy i dalje iznenađivao sa zanimljivim činjenicama u Mongoliji...
Znam da je jedan od Džingis-kanovih konjanika
mogao propucati strijelu kroz sviščevu glavu sa 80 m u galopu.
Počelo sa smračivati. Pošto smo jako malo prešli, morali smo nastaviti.
Temperatura se jako brzo spušta. -Gdje je grijanje?
Nema ga. -Dajte. -Zahvali g. Wilmanu za to. -Rupa!
Uskoro nismo vidjeli kamo vozimo.
Jeste li spremni za svjetla? -Ovo bi moglo biti to. -Svjetla! Evo ih!
Crkao je. -Crkao je. -Problem. -Ne paničarite.
Ne paničarite. Povucite ručnu, g. Hammonde. Posve smo izgubili struju.
Upalili smo svjetla... -Možda je zbog toga pregorio osigurač.
Pregorio je glavni osigurač pa smo ga zamijenili i s
isključenim svjetlima na krovu nastavili smo putovanje u hladno nepoznato.
Zapjevajmo pjesmu! -Ne.
Očajni da pređemo što duži put, nismo napravili šator do 1 h u noći.
Nakon još jedne hlade noći smrznute bijede,
zapitali smo se kako da učinimo naš auto udobnijim.
Jesi li se ukočio? -Zaboga, jesam. -Moj vrat, leđa, noge, sve.
Napravit ćemo dodatnu lumbalnu potporu s našim zračnim madracem.
Iz jučerašnjeg iskustva bih predložio da iskoristimo ostatak spužve
i poduplamo debljinu dijela za guzicu. -Po noći sam se nečega sjetio.
Da? -Našem vozilu trebamo dati ime. -Razmišljao sam o tome.
Smislio sam Džingis-auto. -Jako dobro!
Nije loše, ha? -Ima samo jedan mali problem. Džingis je bio veliki ubojica.
Bio je prilično veliki ubojica. -Ubio je 34 milijuna ljudi.
Onda ga nećemo nazvati po njemu. -Postoji još jedan problem.
Bio je silovatelj. -I to jako veliki. -Najveći silovatelj ikada. -Tako je.
Znate li, i to nisam izmislio, da jedan od 200 ljudi na svijetu
može naći svoje pretke sve do Džingis-kana ili njegovog sjemena.
Kako je imao vremena za ratovanje? -Sigurno je bio prepun sperme.
Kako je rad na modifikacijama napredovao,
smislio sam ime koje nam se svidjelo. -John.
John je dobro, solidno ime. Sviđa mi se. Iskreno je, nepretenciozno.
Pouzdani ljudi se zovu John. -Da. -John Lewis. -To je pouzdana trgovina.
Zar ne? -Točno, zato što se zove John.
Nakon što su modifikacije za udobnost bile gotove i John uredno kršten,
krenuli smo prema našem sljedećem odredištu:
Vodenom dijelu.
Međutim Hammond nije bio sretan.
Zašto ti voziš? -Ti si jučer vozio.
Nisam. -Vozio si jučer. -Nisam.
Ničega se ne sjeća, zar ne? -Imaš grozno sjećanje, Hammonde.
Nisam vozio. Još ga nisam vozio.
Kako bih omeo Hammonda održao sam još specijalne trivijalnosti o Mongoliji.
U 13. stoljeću Džingis-kan je mogao poslati poruku
s jedne strane carstva na drugu za četiri dana.
Mogli su preći 400 km u jednom danu. Jedan jahač.
Jedan konj? -Jedan jahač, da. Galopirao bi punom snagom 40 km bez prestanka.
Kad su bili 1,5 km udaljeni od stanice za konje, oglasili bi se preko trube.
Imali su spremnog konja. Skočili bi s jednog konja na drugog
i nastavili dalje i tako bi prešli 400 km na dan.
Koliko konja je imao? -U cijelom carstvu? -Da. -30 milijuna.
Kako Hammondov mali um ne bi mislio na vožnju,
postavili smo ga da bude glavni za navigaciju. Začudo, bio je dobar u tome.
Ovdje imamo ove dvije planine,
idemo lijevo i vodeni dio će biti ondje. -Pogodite što? Bio je u pravu.
Ispostavilo se da je tamo rijeka koju moramo preći.
Tu ne možemo izaći. -Možemo izaći ondje.
O, da. Pažljivo biram rutu. Ne trebate niski prijenos.
Samo trebate nekoga s umijećem i preciznosti.
To je pošlo po zlu! -Isuse! -Zašto si nam to napravio?
Ostatak dana bit će prokleto jadan! Glupane!
Kako ne bi bilo tako, zapalili smo vatru, osušili košulje
i krenuli još jednom u veliko ništa.
Nakon nekog vremena osjetio sam kako dolazi još jedna činjenica o Mongoliji.
Iste je veličine kao Španjolska, Francuska, Njemačka, Češka, Italija...
Zajedno? -Britanija, Irska zajedno. -I prazna je.
Tri milijuna ljudi živi na području veličine Zapadne Europe.
Zapanjujuće. -Da.
Dok nas je sunce nježno grijalo
nastavili smo potragu za Duplim jezerima.
Dok navigator Hammond nije predložio da se popnemo
na malo brdo kako bi vidjeli gdje ćemo dalje.
Ovo izgleda puno strmije odavde nego odande.
To je malo brdo.
Iako uskoro...
Osovina poskakuje. -I to prilično jako. -Dosta loše.
Stani. -Jesam. -Mislim da trebamo izaći.
Zašto bi trebao izaći? -Ja sam jedini vozio Johna
uzbrdo i kažem ti da je to prestrmo. -U redu.
Možeš ti to, možeš ti to. -To je bolje. -To! -Hajde, John.
Hajde! Skakuće po ovom brdu kao zec.
To je izvanredan prizor.
Kakav si ti stroj, Johne!
Dobro.
To! -Nevjerojatno. -Johnu, koji je planinario na mnogim mjestima,
otpala je papučica kočnice, ali uspio je.
To je prvi auto koji se s pogom uspeo na brdo!
Zahvaljujući nevjerojatnom Johnovom postignuću
mogli smo vidjeti kako stvari stoje.
Dobar posao, Hammonde. Nema jezera. -Sad to možemo isključiti.
Znamo da nije tu. Sigurno je negdje drugdje.
Tako je. -Točno. -Ne, mislim da stvarno jest.
Točno. Ondje je. Sad znamo gdje smo mi u odnosu na njega.
Pošto smo našli Dupla jezera mogli smo krenuti na sljedeću etapu našeg puta.
Neko drveće je sjeveroistočno. A iza toga je Neravna livada.
Definitivno je sjeveroistočno.
Nakon udobne vožnje oko jezera i pored Nekog drveća,
stigli smo do Neravne livade. Nije zvučalo pretjerano loše.
Međutim...
Prokletstvo! -To je stvarno neravno.
Kvragu! -Ne vidim na karti koliko još ima, ali čini se čitavu vječnost.
Ravni dio. Ravni. Gospodo, uživajte u ovom trenutku.
Bojim se da je gotov.
To je bila ogromna rupa.
Prokletstvo!
Vozimo se 35 minuta po ovome. -Da. -Neka završi!
Ondje je kraj, pogledaj. -Znam, ali ima još oko 300 m.
Iščašio sam zdjelicu ako je to moguće.
Upravo se vratila na svoje mjesto.
O, Bože.
Grad je udaljen 800 km. Recimo da smo prešli 160 km.
Toliko smo otprilike prošli. -Ne razmišljaj o tome.
Još 640 km bez spavanja, bez pića i vožnje po takvom terenu.
Dragi Bože! Ne bih to nazvao livadom.
Vjerojatno je to Džingis-kan izmislio za ljude koje je mrzio.
Možeš birati da ti moj vojnik gurne ruku u anus i iščupa srce
ili se možeš voziti po tome. -Dovedi vojnika. -Da, dovedi ga.
Kad je pala noć zamijenili smo jednu neugodnost s drugom.
Smrznuo sam se. -Što je? -Jako mi je hladno. I vjetar puše u ovom smjeru.
Vozim puno brže nego ti jučer. -Nisam vozio jučer!
Što nije u redu s njim?
Bog zna koliko km kasnije stigli smo do našeg sljedećeg orijentira.
Eno ga. To je Jezivi tipi.
Što je to? Sigurno služi nečemu.
Mora nešto značiti, zar ne? -Živcira me što bi inače to pronašli na Googleu
i onda bi s obrazovanim licima rekli da znamo što je to našim gledateljima.
Sad ćemo reći da nemamo signala i da sami moraju provjeriti.
Tipi, Mongolija. -Ako možete pogledati što je to i zamisliti da vam
prenosimo te informacije na obrazovan način. -Ja ću to napraviti.
James, to je fascinantno. Hvala što si mi ispričao o tome.
Što je? -Pogledajte ovo. Izgleda kao kost i uzica.
To je prava stvar. -Znam. -To je mongolski luk.
Tko nađe, njegovo ili ga ja mogu uzeti? -Tko nađe, njegovo. -Samo provjeravam.
Ne znamo što je ovo, zar ne? -Ne. Hoćemo li kampirati ovdje? Još ima svjetla.
Hoćemo li još voziti? -Možemo ići još malo. Tek je pola sedam.
Što ćemo ako kampiramo ovdje? Postavit ćemo šator do osam,
vatru zapaliti 10 min kasnije. Što ćemo raditi nakon toga?
Inače bi se napili i zapalili ono. -Da.
Ali ništa od toga. -Znam. Ali neću moći odoljeti.
Idemo dalje odavde. -Odmaknimo se od Jezivog tipija.
U divnoj večeri to smo i učinili. Dok naposljetku...
Jeremy, voziš 12 sati bez prestanka. -Da.
Jako ti je dobro išlo i sigurno si iscrpljen. -Evo ga.
Ovako ćemo. Zašto ja ne bih... -Da, hajde. -Stvarno? -Da.
Ne mogu sjediti i slušati tvoje gunđanje. Brzo. -Stvarno? Odlično.
Hvala. -Stvarno? -Neće zašutjeti. Mogu ja voziti? Mogu ja voziti?
To je pošteno. -Mogu ja voziti? Mogu ja voziti?
Ja sam ga izgradio, želim ga voziti. -Puno hvala.
Prva je prema Jamesu. -O, da. -Stani, stani, stani. -Što je?
Nešto sam razmišljao. Čekaj. Ovo je najsavršenije mjesto.
U pravu je. -Zašto ne bi napravili kamp ovdje? -Što?
To je najbolje mjesto za kampiranje. Koji pogled. -Pogledaj pogled.
Čak i ti moraš priznati da je to savršeno mjesto za kampiranje.
Ugasi ga, Hammonde. Tu ćemo kampirati.
Nakon što smo to odlučili, Hammond i ja smo zapalili vatru
i zatim smo čekali menadžera za hranu i piće da napravi svoju magiju.
Nisam te prekinuo u vožnji. -Jesi. -Kako? -Iznenada si
odlučio kampirati ovdje. -Moraš priznati da je ovo savršeno...
Čak ni ti ne možeš pronaći ništa za kritiziranje, a ti voliš kampiranje.
Jako je lijepo. -Savršeno je. -Ima puno toga lijepog ondje. -Dečki? -Što je?
Jeste li vidjeli kutije s obrocima za večeras i sutra?
Ne, to je tvoj zadatak. -Znam. Jutros sam ih stavio u kutiju i sad ih nema.
Ostalo nam je samo za šestu noć. Imamo šestu noć
i set za izradu kruha, a to je brašno i riža.
Čekaj malo. Gdje su bile kutije s obrocima? -Mislio sam da su u onoj
stražnjoj kutiji. Ondje sam ih držao cijelo vrijeme. Ona s desne strane. -Da.
Poklopac je poskakivao kad si glumio Pac-Mana. Sigurno su ispale.
To je jako loše. -Imamo šesti obrok
što je za prekosutra. U njemu je salata od rajčice i tjestenine,
tajlandska juha od piletine, salata od rajčice i tjestenine.
O, ne. Ispričavam se. U redu je. Opustite se.
Imamo dvije vrećice instant kave i jednu vrećicu vrhnja.
Žao mi je, ne vjerujem u to. -Sve sam pretražio.
Jesu li kutije iste takve? -Da, izgledaju isto.
Jesi li ih zavezao otraga? Zato što sam danas skidao pješčane ljestve.
Jesu li bile ovdje zato što je sve otpalo? Sve to. -Ja ih nisam tu stavio.
Dovraga. Jesi li siguran? -100% sam siguran.
Sve sam pregledao.
Ako smo razumni, koliko noći nam je ostalo?
On mislim da nam treba još tri noći. A tu je tri vrećice.
Svaki od nas bi dobio trećinu vrećice.
Svaka vrećica sadrži 6000 kalorija ili nečega?
Imaju visoku hranidbenu vrijednost zato što su za vojnike.
Što ako podijelimo jednu? -Nešto će se riješiti. Pretvarajmo se da
se to nije dogodilo i pojedimo sve. To je oduvijek moja filozofija.
Idućeg jutra, nakon još jedne trijezne i neprospavane noći
postalo je očito da nedostatak pića ima čudan utjecaj na jednog od mojih kolega.
Što to radiš? -Imam ideju. Pada kiša, zar ne?
Trebamo brisače, a nemamo ih. Mislio sam ih napraviti. Uzeo sam gumu.
Pritisneš je između dva komada drveta. Veliki komad drveta sa stražnje strane.
Malo užeta i možemo upravljati time kao s brisačem.
Kakva je to buka? -Netko je oteo Richarda Hammonda
i zamijenio ga s njegovim dvojnikom koji je rano ustao, sam smislio ideju
i koji je provodi u djelo, i to je brisač.
I sinoć si posudio moju knjigu o povijesti Mongolije. -Jako je dobra.
Došao sam do posjete redovnika koji su se prvi susreli s mongolskom kulturom
za koju do tada nitko nije znao. Moram nastaviti s ovim. Skoro sam gotov.
Jedini blagi problem koji vidim s dinamičnim Richardom Hammondom
jest da mu se možda vratilo pamćenje. Trijezni Richard Hammond.
Shvaćam što misliš. Da razjasnimo. Kad je vozio?
Prekjučer. -Prekjučer. I vozio je sinoć. -O, da. Dobro.
Moj je red? -Da, tvoj je red.
Je li stvarno napravio brisač? -Čini se da će raditi.
Opet ćemo ga povesti.
Zatim smo krenuli. Točno 17 sekundi kasnije
razgovor se pretvorio u glavni problem.
Sinoć sam sanjao čašu vina.
Sad sanjaš vino. -Znam da je bio Sancerre.
Imao je fantastičan kiselkast okus na početku, a nekoliko
sekundi kasnije blagu toplinu na nepcu. Bilo je fantastično.
Zatim sam se probudio i ništa nije bilo istina. Skoro sam zaplakao.
Znate kako bi trebali nazvati ovaj auto umjesto John? -Džin? -Rehabilitacija.
Uskoro je počela padati obilna kiša.
To je značilo da je vrijeme da isprobamo izum profesora Hammonda.
Koji je to vrag? -To je brisač. Vucite prema meni.
Prema tebi. Prema meni, prema tebi.
Prema meni. -Hammonde, morat ćemo se suočiti s činjenicama.
Prema meni. -Ne radi. -Prema tebi.
Prema meni. Ne radi, zar ne?
Prilično jako pada kiša.
Što se događa iznad mene? -Iznad tebe?
Ajme. -Dame i gospodo, bojim se da se James pomokrio.
Moramo to srediti. -Moramo.
Ne može padati kiša cijeli dan, zar ne? -Može. -Ujutro pada kiša,
kasnije se razvedri. -Mislim da nije tako u Mongoliji, samo u Cotswoldsu.
Što je ovo? Pogledajte onaj greben.
Pogledajte onaj smiješni greben.
Nabasali smo na ogromnu geološku brazgotinu
koja se činila da ide u nedogled.
Čitao sam o ovome u knjizi prije nego sam došao ovamo.
Prije je ovdje bilo jezero veliko kao ono ondje pored kojeg smo kampirali.
1905. godine dogodio se potres, stvarno kataklizmički potres.
Jezero je jednostavno nestalo
i u zemlji je nastala pukotina duga 400 km.
Nasreću, taj ogromni potres dogodio se u Mongoliji.
Broj žrtava bio je 15.
Dok sam se ja čudio snazi planete,
profesor se zabavljao popravljanjem i proširivanjem našeg krova.
Ako stavimo ove dvije šipke preko, ako ovo povučeš prema sebi...
Tako je bolje.
Nakon što smo to napravili, nastavili smo naše putovanje.
Pošto je Jako velika pukotina bila jedna od obilježja na našoj Winnie Pooh karti,
znali smo da slijedi drvena kuća.
Ne piše kakva je to kuća. -Je li to možda gostionica?
Mogla bi biti. -Tako je. Ili prodavaonica alkoholnih pića.
Ako je to gostionica, prema karti visoka je 160 km pa je nećemo promašiti.
Ova gostionica je veća od pustinje Gobi. -Onda bi je trebali uočiti.
Trebala bi imati veliku zalihu jer će to biti potrebno.
Pošto nismo stalno mogli pričati o piću, pokušali smo smisliti druge teme.
Jučer sam srao. Pogledao sam govno
i bilo je dva komadića s dijelom koji strši.
Kad sam pogledao, muha je sletjela na njega.
Izgledalo je kao da kaže, Ovo je sad moja palača.
Kasnije je ta ista muha bila u tvom šatoru.
Kad smo iscrpili tu temu prebacili smo se na moju novu omiljenu temu.
Ne možemo pobjeći od činjenice da je Džingis-kan bio najveći vojni um
kojeg je svijet ikad vidio. -Ali bio je pravi gad. -Pravi gad.
Džingis je u jednom gradu odsjekao glave svim ženama, djeci i mačkama
i napravio piramidu od njih. -Mačke su lijep detalj. -Da.
Nije ih bilo dovoljno. Trebao je nečime ispuniti piramidu pa je svim mačkama
odsjekao glave. To je upozorenje za sljedeći grad. Reći će, Predajemo se.
G. Kan, pogledali smo vaš životopis i možete uzeti grad.
I sve u njemu. -Poslužite se. -Nikad nije bilo većeg vojnog uma.
Rimsko Carstvo u usporedbi s Mongolskim Carstvom bilo je zrnce prašine.
Otišao je od Žutog mora do Dunava.
U ovom trenutku naš razgovor je prekinulo nešto urnebesno.
O, moj Bože! Ajme. -Daj da to snimimo.
Ako je možemo malo okrenuti. To je naša kamermanska ekipa.
Zapali su. -John nije zapao. -Jesmo li mi zapali? Nismo.
Pošto smo trebali kamermansku ekipu kako bi se ovo putovanje isplatilo,
morali smo ih spasiti. Osjećate li se pomalo samozadovoljno?
Ja sam pun samozadovoljstva. -Idemo. -Spremni?
Tri, dva, jedan. Pusti to kvačilo, pusti ga.
I slobodni smo! -John je to napravio! -John je uspio!
John je izvukao Toyotu Land Cruiser koja se masovno proizvodi iz blata!
Ovo je poruka koju vam šaljemo. Kupujte mongolsko.
Vozeći se na jastuku samozadovoljstva, nastavili smo potragu
za drvenom gostionicom. Ali uskoro je to postao jastuk jada.
Postalo je hladno.
Kako temperatura može varirati ovako brzo? Nevjerojatno.
To je zato što je okruženo kopnom, zar ne?
Nema mora da ga napravi umjereniju klimu. -Točno.
Nekoliko trenutaka kasnije raspoloženje nam se podiglo.
Što je to? -Gostionica. To je gostionica.
Ovo je prvi put da sam se nečemu nadao u dva i pol dana.
Što želiš? -Škotski viski. -Ja ću kuhano vino. -Ne, mislim da ću vinjak.
Što kažeš na King's Ginger liker? -O, Bože! Da.
Eno vrata. -Vrata, vrata. Molim vas tri krigle najboljeg piva, gazda.
Zaključano je? Možda je zatvoreno.
Nije otvoreno. -Možda nisu budni.
Bok na mongolskom. -Bok. -Čekaj. -Bok.
O, ne, čekaj. -Prazno je. -Zar ne? -Napušteno je.
Sad sam gladan. -Da. -I mokar sam. -I jako mokar.
Znaš u drugim emisijama gdje imaju istraživače i slično? -Kao Bear Grylls?
Oni ne gunđaju, zar ne? -Ne gunđaju jer se vrate u hotel. -Da.
Ganja me medvjed, a to je čovjek u medvjeđem kostimu i onda se
vrati u hotel. Mi smo dovoljno glupi da sjednemo u auto ručne izrade
na -40 °C bez vode, bez hrane i bez kraja puta na vidiku.
Dosta mi je svega.
Nekoliko groznih sati kasnije, raspoloženje nam se ponovno popravilo.
Čekaj malo. Je li to...
To je put. -To je prvi pravi put koji smo vidjeli.
Jedino mjesto na koje može voditi je Moron. -Ima jedino to mjesto.
Zašto bi pravio put ako ne vodi do jedinog grada?
To je put! -Vodi u Moron! -Na putu smo!
Ubrzajmo. -Večeras ćemo biti u gostionici!
Idemo ravno u gostionicu. O, moj Bože!
Nikad u životu nisam bio tako sretan. Eno most. -Osjećam ga.
Nismo se ni morali spuštati. Ondje je pravi most!
Ispostavilo se da je to Klimavi most.
Ali najblaže rečeno je bio klimav.
To nije bio problem za Johna koji je jednostavno preskočio rijeku.
Njegova jedinstvena osobina. Vrati se na put. -Uspjelo je.
Idemo. -Morone, dolazimo! -Zečje skakutanje. -Da! Da!
Što? -To je bilo kratkog vijeka. -Zašto je upravo završilo?
Razlog zbog kojeg je završilo je bio sljedeća stavka na našoj karti.
Izbliza se činila potpuno neprohodna.
Međutim, Sivko voli močvarna i tužna mjesta, stoga...
James, nemoj... -Nemoj samo uletjeti! Izabrat ćemo put.
Isto je kao i ono što smo jučer radili. -Uspori! -Ne tako brzo!
Uspori! -U redu je. Ovo je terenac. Posve je sposoban za ovo.
Nije. -Stani, stani.
Idiotski je voziti se ovuda. Kiša ga je natapala sinoć i čitavo jutro.
Bit će prava močvara. Moramo doći do onih planina.
Pronaći ćemo put okolo. Moramo doći do uzvišenja. -Ako vozimo okolo,
to bi moglo biti još 160 km. Put vodi ovamo. Ovo je očigledno pravi put.
Ne bi gradili put do nečega što nije moguće preći. -Kamo ćeš sad?
Ciljam prema planinama. -Tu je voda. -To je malo blata. Ne brinite.
James!
To neće uspjeti. -Ubit ću ga.
Dovraga! Zakopao si ga!
S dva putnika manje i s blokadom diferencijala...
Hajde, James. Snaga, snaga, snaga!
John se oslobodio. -Izvrsno. -Izvukao si se.
Još samo 480 km ove močvare u koju si zapao.
Zahvaljujući Mayevoj tvrdoglavosti, činilo se
da ćemo ostatak dana provesti hodajući.
Moglo bi biti ovako cijelim putem.
O, sranje, to je malo...
Nasip je popustio.
Nasreću, novi i poboljšani Richard Hammond smislio je plan.
Ovo će poslužiti. -Zaboga. Ne mogu izvući cipelu...
May! Izgubio sam cipele!
Što želiš da napravim prije nego umrem od pothlađenosti?
Cipele su mi metar ondje u močvari.
Zakvačit ću dizalicu za ovu kuku.
Zatim ću zakvačiti ovo uže na onu dizalicu.
Zabit ću 10-12 šipki u čvrsto tlo,
upotrijebit ću pojaseve od padobrana kao sidro, zakvačiti ovo za ono i
upotrijebit ću dizalicu kao vitlo kako bi ga izvukao.
Živim u Holland Parku, ne čitam časopise o off-roadu.
Ponaša se jako autoritativno, za sebe. -Trijezan je i u svom je elementu.
Dobro.
Probaj.
Hajde, hajde!
To!
One planine su sad udaljene samo 70 km.
Dragi Bože!
Mogli smo pronaći oblizani put.
Nekoliko kilometara kasnije, James je zapao najviše do sad.
O, moj Bože. -Bit će u redu, nastavi.
Bit ćeš dobro. -To je jako opasno.
Zatim je, zabrinjavajuće, pitao Hammonda da preuzme volan.
Čekaj malo. Stvarno ćeš mu dopustiti da vozi Johna?
On je sa sela. To je kao da izlaziš iz garaže Hammondove kuće.
U trećoj brzini si. Probaj prvu.
Iskreno, prijatelji, netko bi pomislio da ga nisi nikad vozio.
Hajde! Hajde, hajde, izađi.
Sve je uništio. Karta je uništena.
Kompas je uništen. Kamere su uništene. -Krenut će, krenut će.
To se ne bi trebalo... Mogu to spasiti.
Prevrnuo ga je. Koliko je prekriven? -Manje od svoje dužine.
U redu je, navikao sam na ovo!
Što ćemo napraviti? -Zašto ti ne bi sa svojom velikom težinom stao ovdje?
To bi moglo biti dovoljno da ga prevrneš natrag. Skoči i opet smo na početku.
Što? Želiš da se popnem gore? -Samo tu.
Genijalna ideja. -Ti si najteži. -Zato te zovu Debeli Ispravljač Auta.
Popeo sam se.
Ovo je bilo posve predvidljivo. -Evo ga. -Djeluje!
To! -Hvala ti. -Problem je, James... -Da?
On je zapeo na svom mjestu. -A ti na svom. Ako se popnem na sjedalo,
to bi trebalo biti dovoljno. -Ovo je kao kraj filma Dobar posao u Italiji.
Stat ću na gumu. -Hammond će izaći.
Kako ja budem prelazio u sredinu, ti uđi u isto vrijeme. -To je pametno.
Onda se on može vratiti i svi smo unutra. -Izašao sam. -A ja ću ući.
Palim motor.
Idem...
Isuse! Kriste... -To je bilo blizu.
Izašli smo. -Evo ga. -Stani, želim izaći.
Više se ne želim voziti ni centimetra s tobom ili s njim.
Nakon tako ispunjenog popodneva, svi smo trebali malo vremena za sebe.
Nakon nekoliko tihih sati, stali smo prenoćiti na mjesto koje je obećavalo.
Ali nije, zar ne? -Ne baš.
Ali nebitno. Menadžer za hranu i piće uskoro je krenuo u akciju.
Palim vatru tradicionalnim metodama.
Uskoro ćemo jesti ukusnu rižu. Želiš li kuhanu rižu? -Da.
Ništa ne možemo staviti na nju.
Koji vrag se događa? Sranje! Što je pošlo...
Granata.
Ajme meni! To je bila granata, prava ručna granata.
Zapalio si plastično kućište na vrhu.
Dok se večera kuhala, odlučio sam napraviti novi luk.
Gdje mi je uže od padobrana? Evo ga. Ide na ovu stranu, zar ne?
Ne, ide s druge strane. -Na tu stranu? -Da. -Ovako? -Da.
Ali sigurno ga povlačiš... -Ne, to će ga slomiti.
Zato što materijal s vanjske strane bolje funkcionira kad je rastegnut.
To je tetiva, žila. Materijal s unutarnje strane kosti
bolje radi pod kompresijom kad je zgnječen. Prvi svjetski primjer
kompozitnih materijala. Mongolski ratnici su prvi to napravili.
Pritisnuli su dva materijala zajedno. Kost je zgnječena iznutra,
tetiva je razvučena izvana i zatim ispali strijelu. Kao rezultat toga,
njihovi lukovi mogu biti upola manji od dugačkih lukova, ali jednako jaki.
Mogli su pucati s konja, iznad glave, nalijevo, nadesno ili otraga.
Mogli su pucati na ta tri položaja. -Poznavao sam tipa po imenu Richard
Hammond koji je bio glup k'o stup. Kako znaš sve to o lukovima i strijelama?
Zato što pamtim stvari.
Ne sviđa ti se to!
Idućeg jutra, nakon što smo pojeli posljednje obroke,
nastavili smo put prema Moronu. Smatrali smo da smo prešli 560 km.
Pošto naša karta nije bila u mjerilu, nismo znali koliko km je ostalo.
Jedino što smo znali je da smo bili gladni i potrošeni.
Ramena me strašno bole.
Ne postoji dio koji me ne boli.
Ne postoji dio mene koji je topao, udoban, suh
i ispraznio sam se peti-šesti dan na polju poput životinje.
Kvragu. -Moja leđa! -Mislim da smo dobro poletjeli. -Sranje.
O, Bože, to nije bilo dobro.
Barem su stvari uskoro postale još gore.
Sjajno. Upravo imam zlatni tuš.
Ovo je najgore do sad.
Ako je litica na vrhu ovoga, preći ću preko nje. Smjesta ću ovo dovršiti.
Želim čašu vina!
Ciljali smo iduću metu na našoj karti, a to je bila Gomila drveća.
Uskoro smo ih pronašli.
Pogledajte to.
Sveta majko Božja, kakvo divno mjesto.
Nakon toga smo krenuli prema Velikoj rijeci.
Kako bi imali bolji pogled, još jednom smo krenuli prema uzvišenom tlu.
Hajde, Johne.
Možeš ti to.
Oprostite, ovo mi je prilično smiješno. -Mislim da to radi kad je sretan.
Na vrhu nije bilo rijeke na vidiku. Samo još Mongolije.
Zato smo izvadili kartu.
Moramo donijeti odluku. Mislim da smo ovdje.
Prošli smo Gomilu drveća i nalazimo se na kraju ovog dijela.
I moramo preći ovu rijeku štogod se dogodilo. Mogli bi ići
ovim putem sjeverno i okolo. To je vjerojatno malo duži put.
Ili možemo ići južno. -To je puno dalje. -Da.
Ali završava u Dubokoj rijeci očaja s vodom koja udara u kamenje.
Nacrtano je na karti. -Ima smisla što su to tako nacrtali.
Ako ne možemo preći tamo, morat ćemo okolo.
Ako budem išli ovim putem, pronaći ćemo put. Bit će put između planina.
Ona dolina ondje. -Da. -To je dalek put okolo.
Dalji je, ali nema ovoga.
Onda smo se dogovorili, gospodo. Idemo na sjever. -Da.
Ne zanima nas lijepo, ne zanima nas očaj. Zanima nas vino.
Najlakša ruta je ova. -Sjever. -Pripremite se.
Naša odluka donijela je još kilometara na putu.
Ali postojala je pozitivna strana toga. Vidjet ćemo još ove prelijepe zemlje.
Mongolija se opet promijenila.
Što nisam očekivao da ću vidjeti? -Deve. -Da. Što upravo vidim?
Bor. Pomiriši.
To je miris pravog bora, ne onog iz limenke.
Reći ću ti što ću ja raditi ovdje. -Što?
Uzet ću luk i strijelu i otići u lov. Zašto se smiješ?
Pogledajte ono dolje. -Pogledajte veličinu onog orla na stijeni!
Zaboga! -O, da. -Ogroman je!
Bit će čudno vratiti se kući gdje ne možeš krenuti u smjeru u kojem poželiš.
Želim ići ondje. -Onda idi tamo. Bit će jako čudno.
Nekoliko sati kasnije i dalje nismo vidjeli rijeku.
Čuješ li kako mi krulji u želucu? -Ne čujem od svog želuca.
Ali onda... -To je rijeka. -Što?
To je rijeka. Vidio sam je u podnožju onog brda.
Nisi, Hammonde. Vidiš li ti rijeku, James? -Ne. -Ni ja.
To je rijeka džina u njegovoj mašti. -Potpuno je skrenuo.
Uskoro ćete je vidjeti. U podnožju one litice. -U pravu je. -Hvala.
Ostalo nam je samo da dođemo do nje.
A ja sam imao jednostavan plan.
Zašto ne bi išli ravno dolje? -Zato što ne znaš što je preko ruba. Možda je
strmo i grozno. -Možda je okomiti pad. -Opustite se. -Ne, nema opuštanja.
James, drži ga u niskom prijenosu. -Držim ga. -Ako sad ispadne...
Doživjeli bismo ogromnu bol. -Išli bi milijun na sat. -Doslovno milijun.
Strmo je, zar ne? -Tako je! -Strmije je nego što sam mislio.
Uskoro smo, zahvaljujući mom genijalnom planu i vožnji, uspjeli.
Ugodna vožnja do rijeke.
Pređemo je. Brza večernja vožnja do Morona.
Još stignemo doći do tamo večeras.
Ali onda, kad smo stigli do rijeke, srca su nam upala u prazne želuce.
Pogledajte što je s druge strane. Pogledajte nalijevo, gospodo.
To je ogroman problem. Ne možemo izaći. -Iskreno, nećemo se ni tamo popeti.
Što ćemo? Moramo prijeći rijeku.
Trebat će nam sati da nađemo gdje ćemo prijeći. -Da.
Sati. -I onda će pasti mrak. -Da. -Reci.
Morat ćemo kampirati ovdje. -Ali nemamo hrane.
To nije bilo posve istinito. Imali smo brašna i paket vrhnja.
Pomiješali smo to s ledeno hladnom vodom iz rijeke i svježim začinima
kako bi napravili juhu koja je bila iznenađujuće odvratna.
Idućeg jutra započeli smo potragu za prijelazom.
Čekajte, je li ono prolaz? -Čak i da pređemo 10 metara, pogledaj iza toga.
Moramo se okrenuti i pokušati drugim putem.
Čekaj, čekaj. Što kažeš na ovdje? -Izgleda prilično dobro.
Ono je praktički travnjak s druge strane. -Druga strana je fantastična.
Ima prolaz u planini. -Ali pogledaj koliko je duboko.
To je 3 metra duboko. -Potopit ćemo auto ako budemo prelazili.
Naposljetku, nakon još nekoliko kilometara potrage...
Čekaj malo. Ovo izgleda jako dobro. -To je izlaz.
I rijeka je tu plitka. Vidite li? -To izgleda poput poklona.
Što mislimo koliko je duboko?
Ovdje je široko pa nije napravilo dubok utor, zar ne?
Tako to funkcionira? -Idemo s tom mišlju. -Da, idemo s tim.
Ili se možemo vozati gore-dolje dok doslovno ne umremo. -Dosta mi je
takve vožnje. Možemo izaći, zato uđi. -Definitivno možemo nastaviti dalje.
Imamo disalicu za motor. Pređemo piće i odemo na piće.
Učinimo to. -U redu.
John je zagazio u vodu. To je voda s glečera, nevjerojatno je hladna!
O, ne! -James, guzica mi se smrznula. -Došlo mi je do guzice.
Preduboko je. Stani, James.
Vrati se, James. Preklinjem te.
Mislim da se kotači vrte u prazno. -Tako je. -To ne djeluje.
Osjetio sam da smo prešli preko nekog kamena. Jesi li ti to osjetio? -Da.
Mislim da smo zaglavili iza njega.
Jesam li upravo osjetio da se cijeli auto pomjerio? -Jesi. -To je struja.
Naprijed. -Ne možemo naprijed. Ako postane dublje, a ostali su nam
centimetri, motor će biti potpuno potopljen i elektronika
će biti pod vodom. -Jedino rješenje bilo je ići unatrag.
To je značilo da moramo osloboditi stražnje kotače.
Sveca ti! -Što je? -Upravo sam doživio operaciju promjene spola.
Hammonde, je li ti dobro unutra? -Ja neću izaći.
Ja sam iz Birminghama. Nisam dobar s vodom.
Struja je stvarno jaka. Jako je duboko.
Dečki, opet sam osjetio kako se auto pomjera zbog struje. -Znam.
Skinite vrata. -Zašto? -Skinite ih! -Zašto da ih skinemo? -Zbog njih se auto
pokreće. -To je jedini dio koji sam ja stavio. -Briga me,
to će uništiti auto. James, skini druga vrata.
Vrata su skinuta. -Sjajno! Jedini doprinos koji sam napravio na Johnu
je na putu prema Šangaju. Sad smo se mogli usredotočiti
na pronalaženje onoga što nas blokira. Obojica krećemo u isto vrijeme?
Tri, dva, jedan.
Oba stražnja kotača bila su zaglavljena iza velikog kamenja.
Možete li pomjeriti kamenje? -Da. Kad se dogodi hitan slučaj u svijetu, ljudi
uvijek kažu, Znamo koga ćemo zvati: Jamesa Maya and Jeremyja Clarksona.
Oni su pravi ljudi za to. -Na njih računamo. Morat ćete biti poput Titana.
Uvijek kažeš da si jak kao konj. Budi konj, pomjeri veliki kamen.
Jesi li u leru? Zaronit ću. -U leru sam, ne idem nikamo.
Idemo obaviti to na brzinu. -U redu, odbrojavam. -Tri, dva, jedan.
Uhvatila me struja. Prokletstvo.
Prokleta struja. -Malo sam ga pomjerio. -Zaronio sam i uhvatila me struja.
Ne brini, Hammonde, otraga je sve u redu. -Dobro.
Uspio sam. O, da! -Uspio si? -Jesam. -Očistimo i ovaj. Pričekaj.
Maknuo sam ga. -Uspio si? -Mislim da jesam.
Kreće se, uspjeli smo! -To!
Hvala što si nas povezao, Hammonde.
Dvije stvari. Rijeka je jako hladna i ovaj dio je predubok.
Mislim da moramo pronaći drugi put. -Tako je.
Definitivno. -Ukrcajte se.
Ponovno smo ušli tamo gdje se činilo da je rijeka plića.
Skreni desno. Sad.
Dobar posao.
Malo se naginje. -Nastavi, nastavi, nastavi.
Sad kreni dijagonalno. Ciljaj onaj prolaz između drveća. Vidiš ga?
Jako dobro. Ovo je dobro ako iznenada ne postane duboko.
Kriste, opet je duboko. Nastavi, nastavi, nastavi.
Osjećam da je sve pliće.
To! -Mislim da ćemo uspjeti.
Ulijevo. To je to. Skoro smo uspjeli.
John zna plivati. Zapanjen sam. -To, John! -Zapanjen sam.
Idemo prema gradu džina.
Prije polaska morali smo napraviti neke preinake.
Još nismo vozili Johna kao kabriolet sa spuštenim krovom.
Ne. Razlog zbog kojeg vozimo bez krova je
to što ga je James pretvorio u hlače zato što su njegove mokre.
Hammond i ja smo prepravili šator u hlače. Ako večeras
ne stignemo u Moron... -Nas dvojica ćemo dijeliti šator.
Vas dvoje ćete biti dobro zajedno u šatoru, zar ne? -Ne. -U krivu si.
Pošto je rijeka bila iza nas, morali smo riješiti ono što leži ispred nas.
A to je bilo nemoguće.
O, Bože. Na karti nije ništa označeno.
Pređite rijeku i nakon toga ništa. -Ne.
Nekoliko kilometara kasnije smo se iznenadili kad smo
vidjeli da nam je put posut nečim što ranije nismo sreli.
Oko pola milijarde stijena.
Ne, stani, stani. Poskače, Hammonde. To je znak da napustimo brod.
Sretno, prijatelju.
Pokušaj u rikverc. Muhe su posvuda po meni zbog narančastih hlača.
Narančaste hlače su jako loša ideja.
Pokušat ćemo ići na rikverc prema gore zbog težine koja je otraga.
Ulijevo!
Desno. Nastavi tako. Ravno. -Moraš vikati!
Izravnaj ga. Ti preuzmi, Hammonde. -Malo udesno. Puno udesno.
Sad lijevo, jako lijevo.
Kad se nagib izravnao, John se mogao suočiti s terenom licem prema naprijed.
Skreni jako ulijevo.
Iskreno, jesi li ikad vidio takav terenac?
Kakav stroj!
Ovo mu je najteže do sad. -Naposljetku ideš dolje prema jaruzi
s druge strane pa na čistu livadu nakon koje smo svi spašeni.
Siguran si u ovo, Hammonde? -Da! Malo desno.
Tako treba. Nastavi nadesno. -Hammonde, Hammonde. -Da?
Jesi li vidio... -O, Bože! -Što je to bilo?
Oprosti, ovo nam je skrenulo pozornost. -Gledali smo mrave.
Ovdje ima više mrava nego Mongola u Mongoliji. -Vjerojatno ima. -Stisni gas!
Dobro je, izvukao si se.
Ne mogu vjerovati za što je sposoban izvan terena. Zapanjen sam.
Nikad nisam vidio bolji terenac od ovoga. -Ne, zadivljujuć je.
Mislim da će NATO naručiti 20.000 ovakvih kad budu ovo vidjeli.
O čemu razmišljaš, Hammonde? -O piću.
Mislim da me neće pustiti na granici kad se vratim kući. -Neće te prepoznati.
Bit ću 13 kg lakši i izgledat ću kao Jon Bon Jovi.
Bili smo očajniji nego ikad da ovo putovanje završi.
Vidite li ono drveće na onom grebenu? -Da.
Hoćemo li moći vidjeti Moron odande? -Vidjet ćemo znak na kojem piše:
Moron, pobratimljen s Jeremyjem Clarksonom.
Jako uzbuđeni, uskoro smo se približavali vrhu.
Vrh. Vidimo li Moron? Vidimo li Moron?
Gdje je?
O, ne. Ne, ne. -Isuse. -Dovraga! -Molim te!
O, moj Bože.
Ubij me.
Imamo samo dva šatora.
Nemamo hrane.
Usto smo bili pri kraju s gorivom, ali morali smo nastaviti s kaznom.
Sve dok dva sata kasnije nismo naišli na najljepšu stvar koju smo ikad vidjeli.
Ovo je bio prvi podsjetnik u 7 dana da smo u 21. stoljeću.
Moj Bože! -Nikad nisam bio toliko sretan.
Ali još uvijek smo morali donijeti kritičnu odluku.
Na jednom kraju ovoga... -Je Moron. -Da. -Pitanje je,
trebamo li ići lijevo ili desno?
Desno. -Zašto desno? -Zato što sam ja jako sretan.
I u Mongoliji je sreća kad ideš desno. -Što ako to nigdje ne vodi?
Neće nikamo voditi. -Odvest će nas do elektrane. -Vodit će do Rusije.
Odvest će nas do ruske elektrane. Na jednom kraju je ruska elektrana.
Na drugom kraju je džin i tonik. -Tako je.
Odlučili smo. Ostanimo pri tome i vjerujmo u našu odluku.
Da budem posve jasan. Ako je ovo pogrešno... -Ubit ću se.
Reći ću vam, Rekao sam da je bilo lijevo. -Znam da hoćeš,
ali ja ću se ubiti pa nije bitno jer neću čuti.
Nismo se morali brinuti jer smo nekoliko kilometara kasnije
otkrili da je uistinu sretno skrenuti desno u Mongoliji.
Kakav božanstveni prizor.
Što misliš koliko je udaljen? -10 km.
Hajde, dovršimo ovo. -Učinimo to.
Nije bilo lako, zar ne? -Zaista nije.
Zapanjen sam što se nismo ubili ili jedni druge.
Iako je Mongolija bila stalan izvor čuđenja,
njezin prelazak je bio daleko najteže, najnapornije,
najmukotrpnije putovanje na kojem smo bili.
Pogledajte! -Imamo stotine komponenata.
Nisu poslali pivo, džin ili vino ili bilo kakav alkohol.
Dragi Bože! -Dovrši ovo!
To sam i želio napraviti.
May! Izgubio sam cipele!
Mogu ovo spasiti. -Okrenuo ga je.
Došlo mi je do guzice! -Struja me uhvatila. Prokletstvo.
Činjenica je da ne bi uspjeli bez Johna.
Ne. Bio je nevjerojatan. -Ima još nešto.
Iako smo ga sastavila nasred polja u prašini, bio je stvarno pouzdan.
Jedino što smo morali napraviti je promijeniti osigurač,
a to je trajalo 30 s. -Da. -Pouka je,
ako idete na ekspediciju i život vam ovisi o autu, nabavite Johna.
Pogledajte.
Ne mogu... Jako sam uzbuđen. I žedan. -O, moj Bože!
Nigdje nisam tako žarko želio stići kao tamo.
Evo ga. -Kako prolazimo znak, stigli smo. -To je to! Stigli smo!
U Moronu smo! -Zdravo, Morone, volim to! -Zdravo, Morone!
Prešli smo dalek put. -To je bilo pravo putovanje! -Da, uglađenost.
Ovo je predivno. Sviđa mi se ovaj asfaltirani dio.
Dovršili smo zadatak g. Wilmana. -Da.
Moramo dovršiti naš. -Da, gdje je gostionica? -Točno! -Da.
Još jedna stvar. Pošto smo dovršili zadatak g. Wilmana, ovo je za nas.
James, smijem li ja malo voziti? -Nema šanse. -Ma daj.
Ozbiljno, Hammonde. Nije vrijedno rizika doći dovde i da ga onda prevrneš.
Kakav rizik? -Ondje bi mogao biti zavoj. Možda piše Cilj. -Nema zavoja.
Samo ste se vi zabavljali, samo ste vi radili zabavne dijelove:
dine, planine, jaruge i pustinje i šume. -Da, a sada i grad.
James. -Što je? -Ozbiljno, da ga ušutkaš,
zašto mu ne bi dopustio da malo vozi? -Stvarno?
Pusti ga da vozi. Stani ovdje. -Stvarno? -Da. -U redu.
Molim te, stani ovdje. -Ti si kriv. -To. -Nevjerojatno.
Sad ćete vidjeti što je vožnja. -Idemo.
Gostionica, gostionica! -Što? Prešao sam samo pola metra!
Zatvorena je. -Što? -Zatvorena je.
Zaista jest. -Zatvorena je.
S tim groznim razočarenjem vrijeme je za kraj.
Puno hvala što ste gledali. Zbogom.
Preveo: x200sx